tiimi7_teema1

=Miten teknologialla voidaan tukea oppimista?=

Oppiminen
Oppiminen ei ole yksinkertainen prosessi. Käsityksemme oppimisprosessista ja siihen vaikuttavista tekijöistä elävät tutkimuksen mukana ja oppimisen käsite on vahvasti sidottu historiallis-kulttuuriseen aikaansa. Voidaan kuitenkin katsoa, että oppimiseen tarvitaan seuraavat tekijät historiallis-kultuurillisesta sidoksesta huolimatta: opittava asia, yksilö, ympäristö, yhteisö, tilanne ja ohjaus.

Tällä hetkellä on vallalla konstruktivistinen näkökulma oppimiseen, jonka mukaan yksilö on aktiivinen tiedon muokkaaja ja rakentaja. Tämän lähtökohdan lisäksi sosiokognitiivinen ja sosiokulturaalinen näkökulma ottavat oppimisen kentässä huomioon myös ympäristön sekä yhteisön vaikutuksen. Näin ollen oppimisen ei katsota pelkästään tapahtuvan oppijan päänsisäisenä prosessina, vaan se on yhä enemmän sidoksissa vuorovaikutuksen eri muotoihin. Näitä vuorovaikutuksen muotoja tarjoavat, eivät pelkästään toiset yksilöt, vaan myös yhteisöt, teknologia sekä ympäristö ja tilanne, jossa yksilö toimii.

Teknologia
Nykyisellään teknologian sovellusmahdollisuudet ovat laajentuneet kaikille elämän osa-alueille. Uudella teknologialla tuetaan ihmisen toimintaa kattavasti aina yksinkertaisten mekaanisten tehtävien automatisoinnista monimutkaisten älykkäiden prosessien hallintaan saakka. Teknologia, eri toten tietotekniikka on tarjonnut mahdollisuuden varastoida ja hyödyntää tietoa laajemmin kuin ikinä aikaisemmin. Verkottumisen kautta on syntynyt mahdollisuus hyödyntää ja yhdistää eri tietolähteitä aivan uudella tavalla. Verkottuminen, jota tapahtuu useiden eri tahojen välillä ja usealla eri tasolla on osaltaan mahdollistanut hyvinkin erilaisten yhteisöjen muodostumisen.

Teknologian tarjoama hyöty oppimiseen yksilölle
Nykyteknologia voi tukea yksilön oppimista konkreettisella tasolla usealla eri tavalla. Konkreettisella käytännön tasolla se tarjoaa mahdollisuuksia mm. kattavamman, havainnollisemman ja monipuolisemman oppimismateriaalin hyödyntämisen, fysiologisten rajoitteiden paremman huomioimisen ja mahdollisuuden tehtävien testaamiseen käytännössä. Näiden lisäksi uusi teknologia voi vaikuttaa positiivisesti mm. yksilön motivaatioon, jolloin uuden kokeileminen luo motivaatiota ja kiinnostusta aiheeseen. Teknologian avulla voi olla mahdollista tarjota oppijalle rikkaampi oppimiskokemus, joka synnyttää positiivisia tuntemuksia ja joka taas auttaa mm. vahvistamaan muistia.

Tietotekniikan varhaiset sovellukset oppimisen tukemiseen olivat ns. drill & practice sovelluksia, jotka tukivat behavioristista näkemystä oppimisesta. (Hakkarainen et al., s. 153). Tämän kaltaiset sovellukset tukivat oppimista hyvin kapeakatsantoisella tavalla, tarjoten apua vain hyvin suppeaan tehtävään ja tukea mekaanisten taitojen kehittymiseen. Nykyään oppimista pyritään tukemaan teknologian avulla huomattavasti laaja-alaisemmin. Tämän hetkiset sovellukset pyrkivät kehittämään oppijaa kokonaisvaltaisesti oppimisen ohella.

Uudet järjestelmät ja sovellukset pyrkivät tuomaan oppimisprosessin julkiseksi, jolloin sitä on mahdollista havainnoida ja kehittää. Tämän kautta pystytään kehittämään yksilön metakognitiivisia taitoja ja tuomaan tämän kehityksen tulokset myös muiden hyödynnettäväksi. (Hakkarainen et al., s. 163)

"Ihmisen ajattelun kognitiivinen tutkimus on osoittanut, että ilman ulkoista tukea ovat muisti-, ajattelu- ja päättelyresurssit rajallisia." (Hakkarainen et al., s.156) Näin ollen uudet järjestelmät pyrkivät luomaan mahdollisuuksia jakaa näitä tehtäviä ja hajauttamaan oppijan kognitiota. Tämä hajautus voi tapahtua niin fyysisesti (jolloin esim. jaetaan osa muistitaakasta teknologian harteille) kuin sosiaalisestikin (jolloin esim. osa tehtävistä jaetaan muille järjestelmänsisäisen yhteisön jäsenille). Näin ollen teknologian on tarkoitus auttaa ihmistä hallitsemaan tietojenkäsittelykykynsä rajoituksia ja toteuttamaan sellasia prosesseja, joita hän ei muuten pystyisi suorittamaan. (Hakkarainen et al., s.152)

Uusien järjestelmien avulla on mahdollista tarjota oppijalle myös toiminnallista tukea oppimisprosessin kriittisiin vaiheisiin. Toiminnallisella tuella pyritään ohjaamaan oppilas ajattelemaan itse ja etsimään itse ratkaisua saaden tukea ongelmanratkaisuprosessin aikana. Tällöin oppilaan ei itse tarvitse tehdä prosessin tietoista hallintaa. Yksi tällaisen tuen muoto on ns. scaffolding, jonka tarkoitus on kehittää toimintarakenteita, jotta käyttäjät voisivat organisoida toimintaansa mielekkäällä tavalla. (Hakkarainen et al., s. 161)

"Tilannesidonnaisen kognition teoria korostaa, ettei tietoa voida erottaa niistä tilanteista, joissa se on opittu ja sitä käytetään". (Hakkarainen et al., s.165-166). Näin ollen nykyteknologia pyrkii tarjoaamaan ns. autenttisia tehtäviä ja ympäristöjä, joiden kautta pyritään sitouttamaan oppimisprosessi käytäntöön ja ympäristöön, johon se liittyy.

Nykyisin ajatellaan yhä enemmän, että laadukkain oppiminen tapahtuu vuorovaikutuksen avulla. Tämä tarkoittaa nimenomaan toisten ihmisten kanssa yhdessä oppimista ja ajatusten vaihtoa. Tieto- ja viestintätekniikka tarjoaa monenlaisia keinoja vuorovaikutukseen ilman että tarvitsee nähdä kasvokkain, mutta voi silti käydä keskustelua ja vertailla ajatuksia reflektoiden. Myös sosiaalisesti ujommat henkilöt kykenevät tämän kautta tuomaan ajatuksiaan julki ja syventää näin oppimistaan.

Verkostopohjaiset oppimisympäristöt on suunniteltu tukemaan oppilaiden yhteisöllistä tiedonrakentelua ja välittämään erilaista asiantuntijuutta toisilleen. Jaetun asiantuntijuuden käsite pitää sisällään ajatuksen siitä, että ihmiset voivat jakaa kognitiivisia resursseja päästäkseen parempaan tulokseen yhdessä kuin yksin. (Hakkarainen et al., s. 163.) Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että toinen ihminen pystyy edistämään ryhmän työskentelyä vaikkapa sellaisilla tiedoilla, joita toisilla ei ole. Ryhmä pääsee tehokkaampaan työskentelyyn, kun kaikkea ei tarvitse selvittää yksin alusta saakka, vaan lähdetään yhdessä jakamaan omia asiantuntijuuksia.

Ryhmässä työskentelyä perinteisissä ryhmätöissä kuvataan yleensä yhteistoiminnallisen oppimisen käsitteen kautta (cooperative learning). Tällöin tehtävät jaetaan osallistujien kesken niin, että jokainen on vastuussa vain omasta osiostaan. Tämä malli ei ole kuitenkaan oppimisen kannalta paras mahdollinen, vaan ryhmän tulisi toimia yhteisöllisen oppimisen periaatteiden mukaisesti (collaborative learning). Tällaista oppimista kuvaavat edellä mainittu jaettu asiantuntijuus, vastavuoroinen opettaminen, vuorovaikutus ja yhteinen vastuu. (Leinonen, luentomoniste, s. 5.) Teknologiset ratkaisut antavat ryhmille ja yhteisöille monenlaisia välineitä vuorovaikutukseen, joka ei välttämättä muutoin olisi mahdollista.

Poikkitieteellisen tutkimuksen tuloksena on kehitelty tietokoneavusteisen yhteisöllisen oppimisen ympäristöjä, jotka mahdollistavat osaamisen jakamisen ja ymmärryksen syvenemisen. Tämän hetken lupaavimpia opetusteknologian sovelluksia ovat avoimet verkostopohjaiset ympäristöt. Kognitiiviseen tutkimukseen perustuvat oppimisympäristöt on suunniteltu tukemaan korkeamman tason tiedonkäsittelyä tiedonrakentelun ja tutkivan oppimisen välityksellä. (Hakkarainen et al., s. 152-154.) Yhdessä pähkäily, kysymysten esittäminen, kysyminen, kommentointi ja perustelu muodostavat tutkivan oppimisen ytimen. (Leinonen, luentomoniste, s. 8.)

Pelkät teknologian tarjoamat välineet eivät riitä oppimisen laadun parantamiseen ryhmissä ja yhteisöissä, vaan tarvitaan laajempaa ja pitkäjänteistä oppimiskulttuurin muokkausta. Syvällinen oppiminen vaatii aktiivisuutta, monisuuntaisuutta, yhteisöllisyyttä ja halua tiedon jakamiseen. Tämä on helpommin sanottu kuin tehty, mutta toivottavasti tutkimusten tuottamat tulokset ja teknologian tarjoamat ratkaisut pystyvät siihen tulevaisuudessa yhä paremmin.

Lähteet:

Hakkarainen, K., Lipponen, L., Muukkonen, H. & Seitamaa-Hakkarainen, P. 2001. Oppimisympäristöjen kognitiivinen tutkimus. Teoksessa P. Saariluoma, M. Kamppinen & A. Hautamäki (toim.) Moderni kognitiotiede.

Leinonen, P. 12.9.2007. Luento: Teknologiatuettujen oppimisympäristöjen oppimisteoreettisia perusteita.