Fab5_Teema+2.+Orientaatiotehtävä


 * Teema 2: Mitä tarkoitaan uudenlaisilla asiantuntijuuden vaatimuksilla ja miten ne liittyvät koulutusteknologiaan?**

__Kohti tietoyhteiskuntaa__

Suomalainen yhteiskunta muuttuu ja kehittyy yhä nopeammin, kun uusia teknologisia sovelluksia tulee ihmisten jokapäiväiseen käyttöön. Sen lisäksi, että yritykset saavat mainonnan avulla ihmiset ostamaan tuotteitaan, uusien teknologioiden käyttöönottoa edistää myös Suomen hallituksen visio suomalaisesta tietoyhteiskunnasta. Uusimman kansallisen tietoyhteiskuntastrategian mukaan vuosien 2007-2015 aikana tulee täyttää monia vaikuttavuustavoitteita, mm. "kaikilla kansalaisilla tulee olla mahdollisuus hyödyntää tietoyhteiskunnan palveluita asuinpaikasta ja sosiaalisesta asemasta riippumatta" (KTYS, 2006). Sen lisäksi "kaikilla kansalaisilla tulee olla mahdollisuus hankkia kuhunkin elämäntilanteeseen soveltuvat tietotekniikan perustaidot, medialukutaidot sekä valmiudet tietoyhteiskunnan palveluiden käyttämiseen" (KTYS, 2006). Jotta näihin tavoitteisiin päästäisiin, kaikkien ihmisten iästä ja elämäntilanteesta riippumatta on opiskeltava ja koulutettava itseään. Jos ei hallitse uusia teknologioita, toimiminen yhteiskunnassa saattaa hankaloitua. Tällaisia uusia teknologioita, joiden hallitseminen on jo lähes välttämätöntä, ovat esimerkiksi laskujen maksaminen ja tuotteiden hankkiminen internetissä sekä matkapuhelimen ja digisovittimen käyttö.

Tätä laitteiden ja niiden käyttöön keskittyvää lähestymistapaa kutsutaan kapeaksi tietoyhteiskuntatulkinnaksi. Laajassa tietoyhteiskuntatulkinnassa huomio kohdistetaan vaikeammin ennakoitaviin syvällisempiin muutoksiin ihmisen elämisen ehdoissa. Esimerkiksi uudenlaiset asiantuntijuuden vaatimukset kuuluvat tähän tulkintaan. Nämä työelämässä tapahtuvat muutokset heijastuvat suoraan myös kaikkien kouluasteiden opetukseen ja sen vuoksi tarvitaan koulutusteknologian tutkimusta kehittämään uusia työ- ja organisaatiomuotoja kouluille. Näitä uusia toimintatapoja haetaan mm. korkean teknologian yrityksistä. (Asanti et al. 2002)



__Uudenlaisen asiantuntijuuden vaatimukset__

Kansallisen tietoyhteiskuntastrategian tavoitteet ulottuvat myös työelämän puolelle: Vaaditaan, että "työntekijöiden tietoyhteiskuntaosaaminen on työtehtävästä ja alasta riippumatta korkealla tasolla ja tietoyhteiskuntakehityksen vaatima koulutetun työvoiman saatavuus ja laatu on taattu" (KTYS, 2006). Lisäksi yrityksissä "tieto- ja viestintäteknologiaa tulee hyödyntää kaikissa organisaatioissa tavoitteena palvelun parantaminen, toimintojen ja prosessien tehostuminen sekä kilpailukyvyn ylläpito ja kehittäminen" (KTYS, 2006). Ihmisten työ on muuttunut ja muuttuu: Tietotyön osuus kasvaa kaikissa työelämän ammateissa, eli päätehtävänä on tietojen tuottaminen ja tuotteiden suunnitteleminen materiaalisten tuotteiden tuottamisen sijaan. Ihmiset työskentelevät enemmän abstraktiivisten kuin konkreettisten asioiden kanssa, ja asiantuntijuutta mitataan sillä, miten hyvin ihminen pystyy ymmärtävään ongelmanratkaisuun. Lisäksi erityisesti yritystoiminnassa kilpailijat, asiakkaat ja yhteistyökumppanit voivat olla sijoittuneena ympäri maailmaa (globalisoituminen). Yrityksen fyysisellä sijainnilla ei ole enää niin suurta merkitystä, kun ihmiset voivat olla yhteydessä toisiinsa tietoverkkojen ja viestintälaiteiden avulla. Nykyään ihmiset ja tuotteet myös liikkuvat nopeasti maanosasta toiseen. Ainoastaan sellaiset yritykset pärjäävät, jotka saavat tuotteensa markkinoille nopeimmin ja taloudellisimmin. Yritystoiminnan on myös kasvettava ja laajennuttava koko ajan, mikä edellyttää uusien tuotteiden jatkuvaa kehittämistä. Tämä edellyttää työntekijöiltä, eli oman alansa asiantuntijoilta, uudenlaisia valmiuksia, joihin perinteinen koulutus ei yleensä valmenna (Asanti et al. 2002).

Asiantuntijalla tarkoitetaan sellaista henkilöä, jolla on jostain tehtävästä ja sen hoitamisesta erityisiä tietoja ja taitoja, jotka ei-asiantuntijalta puuttuvat. Asiantuntijuus syntyy siis suhteessa toisiin saman työyhteisön (organisaation) jäseniin. Voidaan siis ajatella, että ilman yhteisöä ei ole asiantuntijuutta. Perinteisesti työelämän vaatima asiantuntijuus on tullut ihmiselle koulutuksen kautta, ja kerran hankittu asiantuntijuus on ollut riittävää työn suorittamisen kannalta. Uudenlaisessa asiantuntijuudessa korostuu asiantuntijuuden jatkuva muuttuminen, eikä asiantuntijuutta voida koskaan täydellisesti saavuttaa koulutuksen tai työkokemuksen kautta. Tämä johtuu siitä, että itse työelämän ongelmat muuttuvat jatkuvasti, ja ratkenneet ongelmat nostavat esiin uusia ongelmia. Asiantuntijana toimiminen on siten omien kykyjensä äärirajoilla toimimista, jolloin asiantuntijan on kehitettävä itseään koko ajan.

Asiantuntijuus ei siis enää ole pelkästään poikkeuksellista taitoa tai runsasta kokemusta. Asiantuntijuuden tutkimuksessa osaamisen tarkasteluun kuuluu nykyään yksilön tietorakenteiden ja prosessien tutkimisen lisäksi myös yhteisölliseen toimintaan osallistumiseen liittyvien ilmiöiden tutkiminen. Yksilön asiantuntijuuden kehittyminen ei ole pelkästään yksilöstä itsestään kiinni, vaan siihen tarvitaan myös yhteisökulttuurin tietoja ja käytänteitä. Näin yhteisesti työskenteleminen edesauttaa asiantuntijuuden kehittymistä. (Asanti et al. 2002)

__Jaettu asiantuntijuus__

Nykyaikana työelämän ongelmat ovat laajoja ja vaativat usean asiantuntijan yhteistyötä. Jaetussa asiantuntijuudessa korostuu erilaisten ihmisten asiantuntijuus: ryhmän eri jäsenillä on erilaisia tietoja ja taitoja, eikä ratkaistavana oleva ongelma voi ratketa ilman näiden yhdistämistä. Tällöin eri asiantuntijoiden metakognitiiviset ja sosiaaliset taidot ovat merkittävässä asemassa, kun pyritään saamaan jaettu syvä ymmärrys asiasta. Eri koulutuksen ja taustan omaavat henkilöt tuovat tilanteeseen oman asiantuntemuksensa sekä tulkintatapansa. Jotta yhteistyö asiantuntijoiden välillä sujuu, on yksilöillä oltava vuorovaikutustaitoja. Ihanteena olisi, että ryhmälle muodostuisi transaktiivinen muisti, jolloin ryhmän jäsenet tuntevat toistensa vahvuudet ja erityisosaamisen (Asanti et al. 2002). Ongelmien ratkaiseminen nopeutuu, kun tehtävien jako on selkeä ja toimintatavat rutinoituneet transaktiivisen muistin avulla. Ihmisten lisäksi tietämystä voi olla varastoituna myös erilaisiin ulkoisiin laitteisiin, kuten esimerkiksi käsikirjoihin, teknisiin laitteisiin ja tietokoneohjelmiin (Asanti et al. 2002).



Verkostoituminen ja uudet innovaatiot ovat tärkeä osa organisaation toimintaa. Jotta näitä innovaatioita voisi syntyä, on ryhmien keskinäinen ymmärrys jaettava organisaation sisällä muiden ryhmien kesken. Tällaista verkostoitumista voi tapahtua suoraan ryhmien kesken, ryhmien vastuuhenkilöiden välityksellä ja siten, että toimijat omaksuvat satunnaisesti toistensa ajatuksia. (Asanti et al. 2002) Yhteistyöhankkeiden kautta verkostoituminen voi ulottua myös organisaation ulkopuolelle. Eräs koulutusteknologien tehtävistä voisikin olla esimerkiksi tällaisen alueellisen verkostoitumisen tukeminen.

Koulutusteknologiassa korostetaan tietokoneavusteisen yhteisöllisen oppimisen ympäristöjä (CSCL), joiden tarkoituksena on tukea esimerkiksi asiantuntijuuden ja osaamisen jakamista ja oppilaiden käsitteellisen ymmärryksen syvenemistä. (Hakkarainen et al, 2001) Koska uudenlainen asiantuntijuus korostaa tiedon sekä asiantuntijuuden jakamista, on teknologia hyvä tuki tämän asiantuntijuuden kehittämisessä sekä jakamisessa. Yhteisöllinen oppiminen ja jaettu asiantuntijuus onnistuessaan on enemmän kuin osiensa summa: teknologian ja tietoyhteisöjen avulla yksilö voi ylittää sen ymmärryksen, kuin mitä yksin puurtaessa.

Pyrkimys yhteisölliseen oppimiseen tai teknologian käyttöön ei kuitenkaan ole sitä, että ryhmä ihmisiä työskentelee yhdessä, tai jotain teknologiaa käytetään siksi, koska muutkin tekevät niin. Yhteisöllistä oppimista ja jaettua asiantuntijuutta korostettaessa on pyrittävä luomaan tilanteita, jotka houkuttelevat tehokkaaseen vuorovaikutukseen niin työelämässä kuin koulutuksessa. Päivi Häkkinen kertoi asiantuntijapuheenvuorossaan 25.9.2007 esimerkin hajautetusta asiantuntijuudesta. Tässä esimerkissä osallistujien tehtävänä oli siis määritellä käsitteitä. Kun kaikki osallistujat olivat määritelleet jonkin saman käsitteen omalla tavallaan, laitettiin heidät työskentelemään tämän jälkeen pareittain sen ihmisen kanssa, jonka kanssa näkemys käsitteestä poikkesi eniten omasta näkemyksestä. Parien tehtävä oli päästä yhteisymmärrykseen käsitteen määrittelyssä, ja näin ollen käsitellä asiaa niin kauan, kunnes molemmat olivat päässeet yhteiseen ymmärrykseen siitä, miten käsite määritellään. Mielestämme tämä tehtävä kuvaa hyvin sitä, mitä nykyaikana asiantuntijaltakin vaaditaan: kykyä perustella, soveltaa ja muokata tietoa. Tämä vaatii myös sitä, että tehdään kompromisseja, ja luotetaan siihen asiantuntijuuteen, mitä muilla eri asioista on. Häkkisen mukaan oppimisteoreettisesti tarkoituksenmukaisilla ja laadukkailla ympäristöillä voidaan haastaa oppijat ja ja työntekijät luomaan kokonaan uudenlaista oppimiskulttuuria.



Koulutusteknologian avulla voidaan tarjota syvempää vuorovaikutusta ja oppimista tukevia teknologioita (esim. wikit, blogit, pelinomaiset oppimisympäristöt), joiden avulla asiantuntijuutta ja osaamista voidaan jakaa yhä paremmin. Koulutusteknologiassa tutkitaankin sitä, millaiset teknologiset sovellukset toimivat parhaiten yhteisen asiantuntijuuden ja tietojen jakamisen välineenä. Työelämässä koulutusteknologiaa voidaan hyödyntää silloin, kun organisaation eri ryhmät tai ryhmän jäsenet ovat sijoituneet fyysisesti eri paikkakunnille. Koska ryhmän jäsenten on oltava jatkuvasti yhteydessä toisiinsa, voidaan yhteydenpitoa helpottaa ottamalla käyttöön erilaiset teknologiset sovellukset. Esimerkiksi puhelinneuvottelun aikana ryhmän jäsenet voivat olla yhteydessä samaan tietojärjestelmään, ja jäsenet voivat jakaa tiedostoja, kaavioita ja muuta informaatiota puhelun aikana. Koulutusteknologia tarjoaa erilaisia tukitoimintoja asiantuntijoiden työskentelyyn, oppimiseen ja verkostoitumiseen, apunaan alan tuorein tutkimustieto ja teknologia.

__Koulumaailma__

Nykyään esimerkiksi lukion alussa pitäisi jo aikalailla tietää, mitä alaa haluaa lähteä opiskelemaan. Ylioppilaskirjoitusten reaalissa keskitytään vain yhteen aineeseen ja kurssien suoritus pitää päättää jo ensimmäisenä vuonna. Nämä tulokset vaikuttavat usein ratkaisevasti ammatillisen koulun pääsykokeessa. Ammatillisesta koulutuksesta saa kyllä opit asiantuntemukseen, mutta työskentelytapoja tulisi myös harjoitella. Ehkä olisi hyödyllisempää, jos esimerkiksi lukiossa keskityttäisiin enemmän harjoittelemaan yleisiä työelämässä tarvittavia taitoja, kuten juuri yhteistyötaitoja tai vuorovaikutustaitoja. Tämänhetkinen koulutusjärjestelmä opettaa opiskelijat lähinnä itsenäiseen työhön ja pärjäämään omillaan. Ryhmätyö on melkeinpä ainoa tiimityöhön ja jaettuun asiantuntijuuteen valmistava opiskelumuoto, jota peruskouluissa ja lukiossa käytetään, eivätkä ne yleensä ole kovin onnistuneita. Peruskoulussa ja lukiossa kurssien suoritukseen kuuluu aina tentti, vaikka kurssin asiat oppisi usein paljon syvällisemmin esimerkiksi oppimispäiväkirjan avulla. Teema 1:n luennolla esiteltiin normaalikoulun ala-asteella tehty Knowledge Forumia hyödyntävä projekti. Esimerkiksi tämän kaltainen opetus kuulostaa hyvältä idealta peruskouluille. Ryhmähengellä on suuri merkitys yhteisissä tehtävissä, ja sellainen pitäisi saada aikaan myös koululuokassa. Aina sanotaan, että ”Ei koulua, vaan elämää varten.” Tällä hetkellä opiskelu varsinkin peruskoulussa ja lukiossa on nimenomaan koulua varten, mutta ehkäpä koulutusteknologian uusien opetuskäytänteiden avulla opiskelusta voitaisiin oikeasti tehdä elämää varten tapahtuvaa.

Lähteet: Asanti, R., Lehtinen, E. & Palonen, T. (2002). Työelämän muutokset ja osaamisen haasteet. Teoksessa Oppiminen ja opettajuus. Toim. Lehtinen, E. & Hiltunen, T. Turun yliopiston kasvatustieteiden tiesekunnan julkaisuja. Hakkarainen, K., Lipponen, L., Muukkonen, H., Seitamaa-Hakkarainen, P. (2001). Oppimisympäristöjen kognitiivinen tutkimus. Teoksessa Moderni Kognitiotiede. Edutool- muuntokoulutuksen päätösseminaari 25.9.2007- Päivi Häkkisen ja Sanna Järvelän asiantuntijapuheenvuorot. KTYS (2006): "Uudistuva, ihmisläheinen ja kilpailukykyinen Suomi - kansallinen tietoyhteiskuntastrategia 2007-2015", Suomen hallitus, 26.9.2006

__Takaisin__