Fab5_Teema+4.+Itsesäätely+ja+teknologiatuettu+oppiminen


 * Millainen merkitys oppimisen itsesäätelyllä on teknologiatuetussa opiskelussa?**

Nykyisessä suomalaisessa tietoyhteiskunnassa ihmisiltä vaaditaan läpi elämän kestävää kykyä oppia uutta ja taitoa soveltaa tietoa. Oppimisella ei tarkoiteta pelkästään opiskeluun liittyvää oppimista, vaan sen voidaan nähdä liittyvän ihmisen koko elämään, niin arkeen kuin työhön. Ryhmissä ja verkostoissa tapahtuva oppiminen nähdään yhä tärkeämmäksi asiaksi esimerkiksi työpaikan menestymiselle ja osaamisen hyödyntämiselle. Tällöin yksilön ei tarvitse itse osata jostain asiasta kaikkea, vaan muiden osaamisen hyödyntäminen on oleellista. Vaikka yksittäisen ihmisen tietojen ja taitojen merkitys vähenee ryhmässä työskenneltäessä, niin yksilöiden sosiaalisten taitojen tarve lisääntyy. Nykypäivänä oppiminen tapahtuu monesti teknologiatuetuissa verkostoissa, mikä vaatii oppijalta ymmärtävää oppimista, vastuun ottamista omasta oppimisestaan, kykyä sietää epävarmuutta ja sitoutumista toimintaan. Oleellisiksi käsitteiksi tällöin nousevat oppimisen itsesäätely sekä motivaation ja emootioiden vaikutus oppimiseen. (Luento 31.10.2007.)

__Oppimisen itsesäätely__

Ihmisen oppimisprosessin etenemistä hallitsevat seuraavat tekijät: 1) motivaatio, eli ihmisen halu oppia tai saavuttaa jotain oppimiseen liittyviä tavoitteita; 2) käsitys itsestä oppijana, ts. aikaisemmat kokemukset vastaavanlaisista oppimistilanteista; 3) emootiot eli negatiiviset ja positiiviset tunteet, jotka ihminen kokee oppimistehtävää suunnitellessaan tai suorittaessaan ja 4) oppimisympäristö. Oppijan itsesäätelytaidoilla tarkoitetaan niitä kognitiivisia, motivaatiota muokkavia, emootioita sääteleviä sekä ympäristöön vaikuttavia keinoja, joita oppijalla on käytössään. Taitavalla oppijalla on paljon erilaisia metakognitiivisia taitoja. Lisäksi taitava oppija osaa motivoida itseään, ja hän pystyy hallitsemaan omia tunteitaan ja vaikuttamaan myös oppimisympäristöönsä. Itsesäätelytaidot vaikuttavat oppimisprosessin aikana tavoitteen asetteluun, itsearviointiin sekä oppimisstrategian valintaan. Itsesäätelytaidot vaikuttavat myös siihen, pystyykö oppija ottamaan vastuuta omasta oppimisestaan.

Teknologiatuetussa oppimistilanteessa edellä mainitut neljä tekijää ovat tietenkin myös mukana. Itsesäätelytaidot ja oman toiminnan kontrollointi korostuvat teknologiatuetuissa oppimistilanteissa (Järvenoja & Järvelä, 2006). Tämä on seurausta siitä, että teknologisissa oppimisympäristöissä työskentely on usein itsenäistä, jolloin vastuu oppimisesta on oppijalla itsellään. Perinteisessä luokkaopetuksessa oppimistrategian valitsee yleensä opettaja. Oppimisympäristössä oppimistehtävät voivat olla avoimia, jolloin oppijan on valittava itselleen sopivin oppimisstrategia. Lisäksi oppimistehtävät voivat olla joko ajallisesti pitkäkestoisia tai vaatimustasoltaan korkeita, jolloin oppijalta vaaditaan pitkäjännitteisyyttä ja sinnikkyyttä viedä oppimistehtävä tavoiteltuun päätökseensä.

Teknologiaperusteisissa oppimisympäristöissä on muutamia tekijöitä, jotka liittyvät oppimisen itsesäätelyyn, kuten ajankäytön joustavuus ja sen tuoma vapaus, mutta toisaalta myös vastuu. Lisäksi oppimisympäristön mahdollistamat erilaiset oppimistehtävät ja työskentelytavat, yhteisöllisen työskentelyn mahdollistaminen ja tiedon jäsentelyn työkalut tuovat oman lisänsä oppimisprosessiin.(Luento 31.10.2007.)



__Teknologia itsesäätelytaitojen haastajana__

Oppimistehtävää suorittaessaan oppija voi kohdata monenlaisia vaikeuksia, jotka voivat häiritä oppijan mahdollisuuksia viedä oppimistehtävä tavoitteeseensa. Oppijan sinnikkyys oppimistehtävän suorittamisen aikana liittyy volitioon, eli oppijan tahdonalaiseen pyrkimykseen kontrolloida tekijöitä, jotka haittaavat oppimistehtävän etenemistä tai oppimistehtävään keskittymistä. Hyvät itsesäätelytaidot omaavalla oppijalla on keinoja vastustaa houkutus keskeyttää tehtävän suorittaminen tai korvata oppimistehtävä jollain mukavammalla tai helpommalla tehtävällä. Järvenoja ja Järvelä erottelivat kolme erilaista tilannetta, jolloin oppijan volitionaalista kontrollia ja itsesäätelytaitoja erityisesti tarvitaan: 1) Oppiminen edellyttää pitkäjänteistä ja sinnikästä työskentelyä. 2) Oppimistehtävä on oppijan kykyihin nähden haastava, mikä voi aiheuttaa oppijassa negatiivisia emootioita kuten turhautumista, omien kykyjen epäilemistä ja ahdistusta. 3) Opettaja ei ohjaa oppimisprosessia, vaan oppijalla itsellään on suuri vastuu siitä, milloin ja miten hän oppimistehtävän tekee. Teknologia-avusteisessa oppimisessa oppija voi kohdata nämä kolme tilannetta yhtä aikaa.

Teknologia-avusteiseen oppimiseen liittyy kiinteästi tietynlainen joustavuus niin ajankäytön kuin paikankin suhteen. Joustavuudesta on etua, sillä oppija voi itse valita työskentelyn ajankohdan, tahdin ja paikan. Opiskelun vapaus voi kohottaa motivaatiota huomattavasti. Valitettavasti vapaus tuo aina myös vastuuta. Tehtävien aikatauluttaminen tai aikatauluissa pysyminen ei ole helppoa. Teknologia-avusteisessa oppimisessa ollaan aina jonkun teknisen laitteen armoilla. Kaikilla ei ole mahdollisuutta päästä esimerkiksi tietokoneen ääreen mihin aikaan tahansa, eivätkä laitteet ole aina toimivia. Monet muut asiat houkuttelevat enemmän kuin tietokoneella istuminen, ja sitten kun koneelle vihdoin pääsee, hurahtaa aika kuin huomaamatta sähköpostin lukemiseen ja muuhun enemmän tai vähemmän tärkeään internetissä surffailemiseen. Järvenoja ja Järvelä toteavatkin, että mitä enemmän oppija joutuu itse ottamaan vastuuta omasta oppimisestaan, sitä vaikeampaa on ylläpitää motivaatiota. Jos opiskelija on sitoutunut opiskeluun huonosti, niin jokin kilpaileva motiivi saattaa voittaa opiskelun.



Myös oppimisympäristöihin liittyvä yhteisöllisyys voidaan kokea sekä haasteena että etuna. Mielestämme ryhmätyö voi olla tavallista haasteellisempaa ryhmissä, joissa jäsenet eivät entuudestaan tunne toisiaan ja kommunikointi tapahtuu pelkästään verkon kautta. Oikein toimiessaan ryhmätyöt tuovat opiskeluun yhteisöllisyyden tunteen, joka saa jäsenet sitoutumaan tehtävään entistä tiiviimmin. Ryhmän jäsen voi muuttaa omia opiskelun päämääriään muiden ryhmäläisten tavoitteiden kaltaisiksi tai pyrkiä muokkaamaan muiden tavoitteita omien henkilökohtaisten tavoitteidensa suuntaan (Järvenoja & Järvelä, 2006). Näin ryhmän jäsenet pystyvät motivoimaan toinen toistaan.

Varsin usein suurin haaste teknologiaperustaisessa oppimisessa on valitettavasti itse teknologia. Hankala käyttöliittymä ja huonosti toimivat yhteydet turhauttavat innokkaankin oppijan ja opiskelumotivaatio laskee. Käytettävyys, eli se millaiseksi käyttäjä jonkin laitteen tai ohjelman toiminnan kokee suhteessa tavoiteltuun toimintaan, koostuu monista pienistä asioista, joita on vaikeaa ennakoida. Käytettävyys voi olla henkilökohtaista ja heijastaa käyttäjän omia mieltymyksiä. Jo pelkästään graafinen ulkoasu voi vaikuttaa arvaamattoman paljon käyttäjän motivaatioon. Ongelmana ei myöskään välttämättä ole oppijan käyttämässä oppimisympäristössä, vaan se voi olla käytettävässä tietokoneessa tai muissa oheislaitteissa. Käyttöjärjestelmä voi jumittua tai kovalevy rikkoontua. Tietokoneet eivät ole yksinkertaisia laitteita, eivätkä varsinkaan virheettömiä tai täydellisiä. Ongelmia, joita oppija kohtaa esimerkiksi omalla tietokoneellaan, on mahdotonta ennakoida. Uuden teknologian yhteyteen liittyy myös usein eräänlainen käyttökynnys. Jotkut oppijat saattavat stressaantua, jos joutuvat opettelemaan uusia tekniikoita, kun taas toiset kokevat sen mielenkiintoiseksi ja piristäväksi vaihteluksi.

__Teknologia itsesäätelyn tukena__

Vaikka teknologiatuetut oppimistilanteet aiheuttavat oppimiselle lisähaasteita, voidaan teknologian avulla myös tukea oppijoiden itsesäätelyä ja helpottaa tehtävien suorittamista emotionaalisella ja motivaation tasolla. Oppimisprosessi voidaan jakaa pienempiin tehtäviin tai oppimisympäristössä tuodaan uusia tehtäviä näkyviin vasta, kun oppija on saanut edelliset tehtävät suoritettua. Tätä tukimuotoa on hyödyllistä käyttää erityisesti silloin, kun oppimisen tavoite on oppijalle epäselvä tai tavoite voidaan saavuttaa vasta pitkän työskentelyajan kuluttua. Oppija voi myös mahdollisesti valita itselleen mieluisimman ja toimivimman opiskelumuodon. Toinen oppii paremmin kuuntelemalla ja katsomalla videota, toinen taas lukemalla artikkelia. Yksi osa oppimisen itsesäätelyä on ympäristön säätely, ja oppimisympäristössä on oiva mahdollisuus vaikuttaa oppimiseen siten, että oma työskentely sujuu paremmin (Luento 31.10.2007).

Lisäksi oppimistehtävien suunnittelussa voidaan käyttää sellaisia pedagogisia malleja, jotka sopivat erityisen hyvin teknologisiin oppimisympäristöihin. Yksi tällainen pedagoginen malli, jota on menestyksekkäästi sovellettu oppimisympäristöissä on tutkivan verkostopohjaisen yhteisöllisen oppimisen malli. Ryhmässä toimiessaan yksittäinen oppija voi harjoitella vaativia oppimistilanteita. Ryhmän jäsenten sosiaalinen tuki ja oppijoiden välinen vuorovaikutus voi myös parantaa oppijoiden oppimismotivaatiota. Yksittäisen oppijan itsesäätelytaitojen puutteet eivät mahdollisesti estä tehtävän loppuun saattamista, sillä ryhmän antama tuki voi auttaa yksittäistä oppijaa jatkamaan tehtävän suorittamista vaikeuksista huolimatta. Yhteisöllinen oppiminen edellyttää kuitenkin jaettuja säätelyprosesseja, joiden avulla voitetaan eteen tulevat emotionaaliset ja motivaatio-ongelmat ja päästään yhteiseen tavoitteeseen. Jaettujen säätelyprosessien toimimista edistävät hyvä ryhmähenki ja ryhmän yhteiset pyrkimykset.

__Pohdintaa__

Pohtiessamme itsesäätelyn merkitystä teknologiatuetussa oppimisympäristössä huomasimme keskustelevamme monista arkipäiväänkin liittyvistä asioista. Mietimme mm. sitä, miten eri tavoin ihmiset opiskelevat, ja mikä on temperamentin, luonteen ja opittujen toimintatapojen merkitys opiskelussa ylipäätään. Tulimme siihen johtopäätökseen, että sellaiset oppijat, jotka ovat joutuneet tekemään paljon töitä oppimisen eteen ja kohtaamaan oppimiseen liittyvät negatiiviset emootiot ja oppineet myös pääsemään niiden yli, ovat myös rohkeampia ottamaan haasteita oppimiseen liittyvissä asioissa ja ovat valmiimpia tekemään aluksi vaikeammilta tuntuvia tehtäviä. Tällaiset oppijat ovat tottuneet ponnistelemaan, ja he uskovat siihen, että sinnikkyys palkitaan. Onkin mielenkiintoista miettiä, mikä ihmisen oppimissinnikkyyteen vaikuttaa esteiden tullessa vastaan; jatkavatko vaikkapa verkkokursseilla (joiden keskeyttäjämäärä on melko suuri) ne, joiden luonne ei anna periksi, ne, joita kiinnostaa ja jotka ovat motivoituneita vai ne, jotka haluavat suoritusmerkinnän?

Mietimme myös sitä, miten pitäisi kannustaa ottamaan vaikeita oppimistehtäviä, vaikka ei olisi varmaa, että onnistuuko oppija siinä. Ihmisen on tärkeää oppia ajattelemaan, että kaikkea ei tarvitse saada valmiiksi tai tehdä oikein, sillä tehtävää tekiessään voi oppia monia uusia asioita. Verkkokursseilla opiskelijat tuovat omia ajatuksiaan tai töitään toisten arvioitavaksi. Olisi tärkeää julkaista myös keskeneräisiä töitä, sillä kehittyminen vaatii usein pitkällistä työskentelyä, ja toisten antamat kommentit keskeneräisistä töistä voivat ohjata oppijaa.

Yleisesti mietimme myös sitä, että tietynlainen ponnistelu opiskeltavan asian eteen motivoi opiskelemaan. Kuitenkin esim. teknologian käytössä asteittainen eteneminen on oleellista: liian monimutkaiset ja hankalat asiat lannistavat. Kun perusasiat esim. teknologian suhteen ovat kunnossa, voi teknologian soveltamista opiskelussa ajatella sopivana haasteena. Onnistumisen kokemukset teknologiatuetussa oppimisympäristössä motivoivat jatkamaan kurssin loppuun saakka.

__Lähteet__

Luento 31.10. 2007, Kirsi Juntti: Motivaatio ja itsesäätely oppimisessa

Järvenoja & Järvelä (2006). Motivaation ja emootioiden säätely oppimisprosessin aikana. Teoksessa Oppimisen teoria ja teknologian opetuskäyttö. Toim. S. Järvelä, P. Häkkinen & E. Lehtinen, WSOY

__Takaisin__