Tiimi_2_teema_2


 * Nykyajan asiantuntijuuden vaatimukset koulutusteknologiassa**

Vaikkakin ohjelmistot ja sovellukset tulevat yhä helpommiksi käyttää tekniikan kehitystyön edistyessä, asiantuntijoiden rooli kasvaa.Tämä asettaa haasteita koulutusteknologialle, koska kyseessä on usean eri tieteenalan risteyksessä oleva oma osaamisalueensa. Koulutusteknologia koostuu useasta eri alueesta, joten kun yksi osa-alue muuttuu tai kehittyy, niin koko koulutusteknologian alueen tulee pysyä vauhdissa mukana.

Yksi ihminen ei voi hallita kaikkia eri tieteenaloja, vaan jokaisella on oma erikoisosaamisalueensa. Ne yhdessä muodostavat asiantuntijatiimin jossa jokainen jakaa tietotaitonsa yhteisen tavoitteen eteen.

Koulutusteknologiassa keskeisesti korostuu vahva pedagoginen- sekä tieto ja viestintätekniikan osaaminen.

Koulutusta ja kasvatusta koskeva suunnittelu ja päätöksenteko on viime vuosina liittynyt entistä tiiviimmin teknologian nopean muutoksen mukanaan tuomiin muutoksiin työelämässä ja ihmisten arkipäiväisessä elinympäristössä. Vaikka koulutuksen tavoitteita määriteltäessä tukeudutaan kaikkein edistyneimpien työkäytäntöjen esiin nostattamiin osaamisvaatimuksiin, on aivan ilmeistä, että maailma ja sen hallitsemisessa tarvittavat tiedot ja taidot ovat muuttuneet perusteellisesti ja usein vaikeasti ennakoitavalla tavalla ennen kuin nyt koulunsa aloittavat siirtyvät työelämään. Koulutusta sivuavissa tarkasteluissa tietoyhteiskuntaan on selvästi nähtävissä kaksi erityyppistä lähestymistapaa: kapea ja laaja tulkinta tietoyhteiskunnan osaamisvaatimuksista. (Sinko & Lehtinen 1999). Kapea tietoyhteiskuntatulkinta on nostanut esiin tarpeen valmentaa kansalaisia käyttämään niitä teknisiä välineitä, tietokoneita, tietoverkkoja ja moniviestimiä, jotka ovat tietoyhteiskunnan konkreettisesti näkyvin osa.

Tietokoneet, verkot ja tietotekniikan käyttötaidot sekä medioiden sisältötuotannon kysymykset nousevat niissä keskeiseen asemaan. Nämä välittömästi teknologian käyttöönottoon liittyvät kehittämisvisiot ovat olleet keskeisenä perusteluna 1990 luvun puolivälin suhteellisen suurille opetussektorin tietotekniikkainvestoinneille samalla kun tietoteknisten taitojen oppiminen on asetettu opetussuunnitelmalliseksi tavoitteeksi koulutuksen kaikilla tasoilla. Tämä näkökulma on tehnyt mahdolliseksi sellaisten määrällisten tavoitteiden asettamisen, kuten kaikkien koulujen liittämisen tietoverkkoihin tai yksi tietokone kuutta oppilasta kohti. Laitteisiin ja niiden käyttöön keskittyvän kapean tietoyhteiskuntatulkinnan lisäksi koulutuksen ja kasvatuksen haasteiden ja mahdollisuuksien tarkastelu edellyttää laajaa tietoyhteiskuntatulkintaa. Tällöin huomion kohteena ovat tietoyhteiskuntakehityksen mukanaan tuomat syvälliset laadulliset muutokset ihmisen elämisen ehdoissa. Tietoyhteiskunnan nopeaan rakentumiseen, digitaalisen ja globaalin talouden syntyyn ja medioiden kehittymiseen liittyy työn ja osaamisen kulttuurin muutoksia.

Muuttuva maailma synnyttää suuret paineet yksilöiden ja organisaatioiden innovatiivisuudelle. Tämä merkitsee myös uusien toimintatapojen ja organisaatioiden kehittelyä. Olennainen tekijä tässä prosessissa on se, miten hyvin yhteisössä tuotetaan ja välitetään tietoa. Uuden tiedon luomisen, välittämisen ja muokkaamisen prosessissa korostuu ennen kaikkea osaavien ihmisten merkitys, sillä he toimivat uuden tiedon luojina ja toimintakulttuurin siirtäjinä.

Tiedon käsitteen tarkempi pohtiminen on aiheellista, jotta voidaan paremmin ymmärtää työyhteisössä tapahtuvaa yhteisen tiedon muodostumista ja siitä nousevia uudenlaisia osaamisen haasteita. Informaatio ja tieto -käsitteet ovat osittain päällekkäisiä. Tieto on informaatiota vahvemmin sidottu ihmiseen, ja vain ihminen voi muodostaa tietoa. Tieto tarvitsee siis aina tietäjän ja informaatio muuttuukin tiedoksi vain ihmisen tulkinnan kautta. Näin tietoa on vaikeampi irrottaa ympäristöstäänja siirtää eteenpäin. Tieto tarvitsee ymmärrystä ja jossain määrin sitoutumista. Eri ihmiset muodostavat samasta informaatiosta oman tulkintansa kautta erilaista tietoa, mutta yhteinen keskustelu asiasta edesauttaa yhteisen tiedon, tietämyksen muodostumista.

Lähtökohtana jaetun kognition periaatteelle ovat havainnot, jotka osoittavat, että suurimmassa osassa vaativia työsuorituksia tarvittava tietämys on harvoin kokonaisuudessaan yhden ihmisen mielessä. Tällöin on tyypillisesti useampia useampia henkilöitä, jotka tuovat yhteiseen suoritukseen oman panoksensa sekä erilaisia ulkoisiin apuvälineisiin varastoitua tietämystä.

Tuloksellisen toiminnan kannalta ei olisi edes tarkoituksenmukaista, että yksi henkilö yrittäisi omaksua kaiken asiantuntemuksen. Olennaista on sellaisten tietojen ja taitojen oppiminen, joiden avulla voidaan tehdä ns. rajanylityksiä ja olla vuorovaikutuksessa muunlaista asiantuntemusta edustavien yksiköiden tai ryhmien kanssa.

Työelämän muutokset ja osaamisen haasteet, Riitta Asanti, Erno Lehtinen & Tuire Palonen

Teema 3 --->