ryhma6_2


 * __Uudenlaiset osaamisen ja asiantuntijuuden vaatimukset koulutusteknologiassa__**


 * Eräs keskeisistä tekijöistä pohdittaessa uudenlaisen osaamisen ja asiantuntijuuden vaatimuksia koulutusteknologiassa on kyky tuottaa ja välittää tietoa (Asanti, 2002, 89). Tarvitaan uudenlaista, jatkuvasti muuttuvaa osaamista erilaisten teknologiasovellusten joustavaan käyttämiseen koulutuksessa, sekä tietoa tämän hetken koulutusteknologiasta ja siitä, mitä ollaan vasta kehittelemässä tulevaisuutta varten (Häkkinen, 2007;Ilomäki, 2007; Järvelä,2007; Kontturi, 2007).**


 * Tieto- ja viestintätekniikan tulo kouluihin tapahtui varsin nopeasti. Sen käytössä on kuitenkin yhä puutteita, joihin koulutuksen avulla tulisi pyrkiä vaikuttamaan. Eräs tällainen seikka on oppilaiden ja opettajien tietoteknisen osaamisen välillä oleva syvä kuilu. Oppilaiden taitojen taso laajenee, syvenee ja monipuolistuu opettajien taitojen yleensä pysyessä ennallaan. (Ilomäki, 2007.)**

Tietokone kiinnostaa yhä nuorempia!


 * Tiedonhallinnan taidoilla on kuitenkin kasvava merkitys, ja mikäli koulu- ja opettajayhteisö saadaan sitoutumaan tvt:n käyttöön, teknologia tarjoaa erään keinon niiden harjoittelemiseen (Ilomäki,2007; Kontturi, 2007). Vaikka Heikki Kontturi painottikin luennossaan sitä, että kouluissa tapahtuvan kehittämisen on kohdistuttava ydinprosesseihin, ei teknologiaan, toi Liisa Ilomäki puolestaan esille sen näkökulman, että opettajalla on oltava hyvät tieto- ja viestintätekniikan taidot, sillä on vaikea käyttää teknologiaa luovasti, jos ei hallitse perustaitoja.**


 * Keskeis****tä on myös osaavien ihmisten merkitys uuden tiedon luomisen, välittämisen ja muokkaamisen prosessissa. Sosiaalisissa prosesseissa yksilöt rakentavat omaa tietoaan ja samalla yksilöiden keskinäisellä vuorovaikutuksella on merkittävä rooli yhteisöllisellä tasolla tapahtuvassa yhteisen tiedon rakennusprosessissa. (Asanti, 2002, 89; Häkkinen, 2007.) Tieto ei enää sijaitse yksinomaa päässä, vaan sen voidaan sanoa olevan sosiaalisesti hajautettuna (Järvelä, 2007).**


 * Ymmärtääksemme paremmin esim. työyhteisöissä tapahtuvaa yhteisen tiedon muodostumista ja sen aikaansaamia osaamisen haasteita, on aiheellista pohtia tiedon käsitettä tarkemmin.**


 * Tieto ja informaatio –käsitteet ovat osittain yhteneväisiä, mutta tieto on informaatiota vahvemmin sidoksissa ihmiseen. Informaation muuttuminen tiedoksi tapahtuu aina ihmisen tulkinnan kautta; vain ihminen voi muodostaa tietoa. Eri ihmiset muodostavat samasta informaatiosta omien kokemustensa ja tulkintojensa kautta erilaista tietoa, mutta yhteisen keskustelun avulla he voivat päätyä yhteiseen tietoon ja tietämykseen kyseisestä aiheesta. Eli: (informaatio + tietäjä) + ihmisen tulkinta = tieto. (Asanti, 2002, 89-90).**


 * Tieto voidaan jakaa mm. äänettömään, eli tacit tietoon ja eksplisiittiseen tietoon. Äänetön tieto tarkoittaa yksilön sisäisiä malleja ja uskomuksia, joiden avulla hän hahmottaa maailmaa. Eksplisiittinen tieto puolestaan tarkoittaa yksilön oppimia, mahdollisesti automatisoituneita taitoja, joita tulee ymmärtää ja soveltaa äänettömän tiedon avulla. (Asanti, 2002, 90-91.)**


 * Ihmisen oppiessa, luodessa uutta tietoa ja toimiessa ryhmän jäsenenä hänen tietonsa muuttaa muotoaan. Tiedon eri lajien transformaatiossa yksilöiden välillä voidaan erottaa neljä eri vaihetta:**


 * 1) **Sosialisaatio, eli äänettömastä tiedosta äänettömaksi. Kokemusten jakaminen tapahtuu äänettömästi, tarkkailemalla, jäljittelemällä ja yhteisesti työskentelemällä. Edellyttää, että yksilöillä on jossakin muodossa tapahtunut yhteinen kokemus asiasta.**


 * 1) **Sanallistaminen, eli äänettömästä tiedosta eksplisiittiseksi tiedoksi. Äänetön tieto sanallistetaan, eli omat ajatukset puetaan sanoiksi, mikä on tärkeää uuden tiedon luomisessa.**


 * 1) **Yhdistely, eli eksplisiittisestä tiedosta eksplisiittiseen tietoon. Erilaista eksplisiittistä tietoa vaihdetaan esim. kirjallisten dokumenttien välityksellä tai kokouksissa. Tietoa muokataan, ja saadaan mahdollisesti uusi näkemys aiheeseen.**


 * 1) **Sisäistäminen, eli eksplisiittisestä tiedosta äänetöntä tietoa. Eksplisiittinen tieto sisäistetään kokemuksen, esim. dokumentin kautta, ja siitä tulee yksilölle uusi osaamisresurssi. Esim. työyhteisöön liittyvien tarinoiden kertominen kuuluu olennaisesti organisaation sisäistämisprosessiin. (Asanti, 2002, 91-92.)**


 * Yhteisen tiedon muodostuminen on tärkeä tekijä työyhteisön kehittämisen kannalta. Tämä edellyttää yhteisön jäsenten välistä tiivistä kommunikaatiota ja yhteistä työskentelyä, jolloin eri henkilöiden tietojen perusteella syntyy yhteistä, yhteisesti jaettavaa tietoa. (Asanti, 2002, 92-93.) Asiantuntemuksen jakaminen on mm. eräs innovatiivisen, kehittyvän koulun tunnusmerkeistä, ja samalla asia, joka on tällä hetkellä koulumaailmassa vielä suhteellisen vähäistä. Opettajat tietävät todella vähän toistensa tekemisistä, ja todellista tiedon jakamista ei juurikaan tapahdu. (Ilomäki, 2007.)**


 * Jaetun kognition, jaetun ymmärryksen tutkiminen onkin eräs tämän hetken haasteista (Asunti, 2002, 93; Järvelä, 2007). Jaetun kognition periaatteen mukaan olennaista on sellaisten tietojen ja taitojen oppiminen, joiden avulla voidaan tehdä ns. rajanylityksiä ja olla vuorovaikutuksessa muunlaista asiantuntemusta edustavien yksiköiden tai ryhmien kanssa. Koulumaailmaan ja opiskeluun sovellettuna tämä tarkoittaa sitä, että yksittäisen opettajan tai oppilaan ei tarvitse omata kaikkea laajaan projektiin liittyvää asiantuntemusta. Suuri osa tarvittavasta erityisasiantuntemuksesta voi tulla ulkopuolisilta asiantuntijoilta ja informaatiojärjestelmiltä. (Asanti, 2002, 94) Koulutuksen järjestämisen ja suunnittelun tasolla edellytetäänkin uudenlaista ajattelua ja sellaisten keinojen löytämistä, joiden avulla opiskelijat voivat jo opintojensa aikana harjoitella osaamiskulttuurien rajojen ylittämistä ja tehokasta yhteistyötä useiden eri alojen osaajien kanssa (Asanti, 2002, 104).**


 * Kiinnostusta herättävän kohteen ja haasteen tutkimukselle ja käytäntöjen kehittämiselle muodostavat myös käytännön yhteisöt, eli suhteellisen pienet ryhmät, jotka toimivat päivästä toiseen yhdessä ja ovat erottamaton osa arkielämää. Käytännön yhteisöön kuuluvilla henkilöillä on jollakin tavalla jaettu tehtävä, toisiaan täydentäviä tietoja ja yhteinen työidentiteetti. Käytännön yhteisöihin liittyvät osatekijät ovat vastavuoroinen toiminta, jaettu yritys tehdä jotakin ja jaettu välineistö.**
 * -** **Syntyy sosiaalisesti jaettua eksplisiittistä jaettua tietoa ja äänetöntä tietoa**
 * -** **Molemminpuolisen toiminnan avulla syntyy yhteisiä merkityksiä ja jaettua tietoa**
 * -** **Käytännön yhteisöillä on yhteinen käsitys yhteisöön kuuluvista henkilöistä ja tietoa toistensa tiedoista (metatietoa)**
 * -** **Yhteisöissä on omaa paikallista tietämystä sisäpiirin juttujen muodossa**
 * -** **Vuorovaikutuksessa syntyy yhteisön oma kieli ja keskustelu- ja vuorovaikutustyyli, jonka kautta ongelmista keskustellaan ja niitä ratkotaan.**
 * Yhteisöjen välinen yhteistyö on ratkaisevaa organisaation innovatiivisuudelle. Epävirallisissa kohtaamisissa leviää eksplisiittinen tieto sekä vähitellen erilaisissa työryhmissä syntynyt kyseiseen alueeseen liittyvä äänetön tieto. (Asanti, 2002, 95-97)**

"Epävirallinen kahvitauko!"


 * Työelämän kehittyessä nopeassa tempossa tarvitaan uusia yhteistoiminnan keinoja, joiden avulla voidaan vastata tuleviin haasteisiin. Eräs tällainen nykyaikaisen organisaation toimintatapa on knotworking: yhteistoiminnan muoto, jolle on tyypillistä tilannekohtaisesti nopeasti koottavat verkostot ja yhteistyösuhteet. Saman prosessin aikana yhteistyötä tekee eri henkilöitä, ihmisten välisiä siteitä hajoaa ja muodostuu uusia. Tärkeää on, että ihmiset pystyvät toimimaan nopeasti muotoutuvassa ja jatkuvasti vaihtuvassa kokoonpanossa. (Asanti, 2002, 98.)**


 * Tiedon jakamisessa on myös omat haittapuolensa, jotka on syytä tiedostaa. Se mm. vaatii yksilöltä resursseja, jolloin omien saavutusten tavoittelu voi vähentyä. Yksilön täytyy lisäksi tuntea luottamusta työyhteisössä ennen kuin tiedon jakaminen onnistuu. luottamus puolestaan kasvaa ajan kuluessa yhdessä toimimalla, jolloin myös yhteisön omalla historialla on vaikutuksensa. Täytyy myös muistaa, että jos yhteistyöskentelyssä salataan tietoa toisilta, aiheutetaan epäluottamusta jolloin tuottava yhteistyö on vaikeaa. (Asanti, 2002, 98)**


 * Yksilön oppimisprosessin kannalta on erittäin tärkeää, että hän pääsee sisään käytännön yhteisöön ja saa mahdollisuuden täysivaltaisena muiden kanssa osallistua sen toimintoihin ja vuoropuheluun. Osallistuminen on yksilölle oppimis- ja tiedonhankintaprosessi, johon liittyvät:**
 * -** **kokemuksiin liittyvien ajatusten vaihtaminen**
 * -** **tekemiseen osallistuminen ja keskusteleminen menneistä ja tulevista toiminnoista**
 * -** **yhteisöön kuuluminen, yhteisön muotoutumisesta ja omasta roolista keskusteleminen**
 * -** **keskusteleminen siitä, miten oppiminen muuttaa toimijoita itseään ja luo heidän historiaansa yhteisön jäseninä. (Asanti, 2002, 100)**


 * Oppiminen on myös yksilön sosiaalisen identiteetin kehittymistä. Yhteisö määrittelee osaltaan myös sen, mitä tietoja yksilö oppii ja vaikuttaa yksilön tulkintoihin, arviointeihin ja ymmärrykseen. Yhteisössä osallistuminen muokkaa yhteistä tekemistä ja myös itseämme ja omaa tulkintaamme itsestämme ja osuuttamme ryhmän jäsenenä. (Asanti, 2002, 101)**


 * Tiimityöskentely ja verkostoitunut toiminta edellyttävät yksilöiltä aiempaa enemmän joustavuutta ja sosiaalisia taitoja. Niiden harjoittelu käytännössä jo opiskeluaikana valmentaa opiskelijoita tulevaan, ja helpottaa osaltaan työelämään siirtymistä. (Asanti, 2002, 105.) Myös Sanna Järvelä (2007) puhui luennossaan siitä, kuinka tärkeää on luoda ja ylläpitää siltaa koulutuksen ja arjen välillä vahvana. Hän painotti sitä, että opettajat ovat tulevaisuudessa tietotyöläisten kärkeä, ja muistutti, että oppimisen taidot ovat valtaa. Jolla on taitoja, on myös mahdollisuus selviytyä ja pärjätä tulevaisuuden haasteissa (Järvelä, 2007).**


 * Päivi Häkkinen esitti luennollaan kysymyksen, joka mielestämme pitkälti kuvaa niitä haasteita, joita koulutusteknologialla on edessään, eli:” Kuinka luoda teknologiaa hyödyntäviä, monimuotoisia pedagogisia ratkaisuja, jotka tukevat syvällistä ymmärrystä tavoittelevia ja merkityksellisiä opiskelun käänteitä?” Häkkinen esitteli samassa yhteydessä useita tulevaisuuden suuntauksia, kuten pedagogiset skriptit, pelinomaiset oppimisympäristöt, blogit ja wikit, ja näytti myös mielenkiintoisia esimerkkejä pedagogisten skriptien käytöstä opetuksessa. Häkkinen kysyi myös:” Voidaanko teknologian avulla parantaa oppimisen laatua?”, ja totesi, että vastuuta oppimisesta ei voi siirtää teknologialle, vaan se tapahtuu aina oppijan mielessä, apuvälineiden tukemana ja yhä enenevässä määrin sosiaalisessa vuorovaikutuksessa. Oppimisteoreettisesti asianmukaiset ja hyvin tehdyt ympäristöt voivat kuitenkin haastaa oppijat ja ympäristöjen suunnittelijat uudenlaisen oppimiskulttuurin luomiseen (Häkkinen, 2007).**

- Teoksessa: Lehtinen, E. & Hiltunen, T. (toim.) (2002). Oppiminen ja opettajuus: Asanti, R., Lehtinen, E. ja Palonen, T. //Työelämän muutokset ja osaamisen haasteet.// Turun yliopiston Kasvatustieteiden tiedekunnan julkaisuja. B:71. - Järvelä, S. (2007) Luento (EduTool-muuntokoulutuksen päätösseminaari): Oppiminen ja teknologia: missä nyt, entä tulevaisuudessa? - Häkkinen, P. (2007) Luento (EduTool-muuntokoulutuksen päätösseminaari): Yhteisöllisen oppimisen teoriasta kohti monimuotoisia padagogisia ja teknologisia ratkaisuja. - Ilomäki, L. (2007) Luento (EduTool-muuntokoulutuksen päätösseminaari): Teknologia ja kouluyhteisö.
 * Lähteet:**