tiimi6_vaihe2

Teema 1: Miten teknologialla voidaan tukea oppimista?

Oppimisen teoriaa

Ihmisen elämään kuuluu monenlaista oppimista erilaisissa elämäntilanteissa, joissa teknologia ja yhteisöllisyys ovat mukana. **Koulutusteknologia** pyrkii löytämään keinoja, joiden avulla voidaan tukea ihmisen älyllistä toimintaa erilaisissa tilanteissa. (Leinonen, 2007.)

Konstruktivistisen oppimiskäsityksen mukaan **oppiminen** on oppijan oman näkemyksen, ajattelun tavoittelua kyseisestä asiasta. Oppiminen tapahtuu sosiaalisessa kanssakäymisessä ja tiettyä, objektiivista totuutta ei ole olemassa, vaan oppija itse on tiedon rakentaja. (Leinonen, 2007.)

-> Herää kysymys: miten voidaan taata tietty oppimisen taso kaikille oppijoille tietyssä vaiheessa ja samalla tukea oppijoita heidän lähikehityksen vyöhykkeillään?


 * Lähikehityksen vyöhykkeen** teorian mukaan sen, minkä oppija kykenee tänään toisen avustuksella hallitsemaan, sen hän osaa huomenna itsenäisesti (Hakkarainen ym, 2001, 158; Leinonen, 2007).

(Pohtia voi myös sitä, kenellä viimekädessä on vastuu oppimistuloksista, opettajalla vai oppilaalla itsellään? Esim. peruskoulussa opettajan tehtävänä on löytää opiskeltavasta aineksesta se ydinajatus, joka kaikkien tulisi hallita, ja samalla kyettävä eriyttämään ja eheyttämään opetusta niin, että jokainen oppilas saa mahdollisuuden opiskella kykyjensä mukaisesti. Toisaalta esim. yliopistossa opiskeleva on itse vastuussa opintojensa etenemisestä, ja siitä, että osaa tarvittaessa etsiä ja pyytää apua. Se, saako hän apua silloin kun sitä eniten tarvitsee on sitten asia erikseen. )

Yksilön **oppimista voidaan ymmärtää**, jos ymmärretään sitä sosiaalisten suhteiden systeemiä, jossa yksilö elää ja kehittyy. Kielellinen ja kulttuurinen toiminta on oppimista, "hiljainen tieto" välittyy lähikehityksen vyöhykkeellä. (Leinonen, 2007.)

Piritta Leinonen, 2007, toi luennollaan esiin saman asian, jonka myös Hakkarainen, Lipponen, Muukkonen & Seitamaa-Hakkarainen (2001, 158 ) toteavat, eli yksilön **vuorovaikutus sosiaalisen tai kulttuurisen ympäristönsä kanssa johtaa yksilön uuden oppimiseen ja oivaltamiseen**. Tätä voidaan hyödyntää mm. sekä yhteistoiminnallisessa että yhteisöllisessä oppimisessa.


 * Yhteistoiminnallisessa oppimisessa** tehtävät jaetaan osallistujien kesken ja jokainen on vastuussa vain omasta osuudestaan. **Yhteisöllisessä oppimisessa** ryhmän jäsenet ovat yhdessä vastuussa yhteisen tehtävän tekemisestä. Yhteisöllisessä oppimisessa vuorovaikutus ja keskustelu korostuvat jolloin erilaisia näkökulmia voidaan yhdistellä ja saadaan tasoltaan parempia tuloksia kuin yhteistoiminnallisessa oppimisessa. Motivaatio, sitoutuminen ja omien ajatusten ulkoistaminen ovat oppimisen edellytyksiä ja johtavat vastavuoroiseen oppimiseen. Työskentely jaetun ongelman parissa johtaa parhaimmillaan yksilön oppimiseen ja uuden tietorakenteen saavuttamiseen. (Leinonen, 2007.)

Teknologiatuetut oppimisympäristöt

Eräs keino oppijoiden ja oppimisen tukemiseen löytyy teknologiaan perustuvista oppimisympäristöistä, joissa hyödynnetään **verkostoympäristöjen tukemaa yhteisöllistä työskentelyä**. Eri tieteenalojen (kognitiotieteen, psykologian, tietojenkäsittelytieteen ja kasvatustieteen) tutkijoiden yhteistyönä on kehitetty tietokoneavusteinen yhteisöllinen oppiminen = **CSCL**

-> tukee asiantuntijuutta ja osaamisen jakamista

-> tukee käsitteellisen ymmärryksen syvenemistä ja oman toiminnan säätelyn taitojen kehittymistä. CSLC on saanut vaikutteita tietokoneavusteisesta tiimityöskentelystä, eli **CSCW**:stä. Lähtökohtana molempien ympäristöjen kehittämisessä on ollut selvittää, miten voisimme oppia tai työskennellä tehokkaammin. ( Hakkarainen ym, 2001,152; Leinonen, 2007.)

Avointen verkostopohjaisten oppimisympäristöjen, metakognitiivisten ympäristöjen tavoitteena on luoda oppijoiden tutkimusluontoiselle oppimistoiminnalle ympäristö, joka tukee heidän osallistumistaan korkeamman asteiseen tiedonkäsittelyyn, rohkaisee oppijoita omaan ajatteluun ja kohteena olevien ilmiöiden pohdintaan.

Verkostopohjaisten ympäristöjen avulla on mahdollista luoda **yhteinen työskentely- ja keskustelufoorumi** eri paikoissa ja eri aikoina työskenteleville oppijolle. Ne tarjoavat oppijoille keinoja tiedon tuottamiseen, rakenteluun, kehittelyyn ja jäsentelyyn. Oppijoilla on mahdollisuus kysyä neuvoa toisilta verkostopohjaisen ympäristön käyttäjiltä, tai halutessaan kommentoida muiden tuotoksia. Nämä järjestelmät voivat lisäksi välittää oppimisyhteisön oppijoiden välistä sosiaalista vuorovaikutusta ja tiedon yhteisöllistä rakentelua luomalla joukon päällekkäisiä lähikehityksen vyöhykkeitä. (Hakkarainen ym. 2001, 154-155.)

Teknologiatuettuja oppimisympäristöjä ja niissä tapahtuvaa oppimista tutkittaessa on havaittu, että ongelmanratkaisuprosessin aikana annetulla toiminnallisella tuella on oppijan kannalta suuri merkitys. On tärkeää, että annettu tuki ei korvaa oppijan omaa ajattelua, vaan suuntaa häntä ajattelemaan itse ja ohjaa etsimään uusia ratkaisuja tarjoten tukea ongelmanratkaisuprosessin kriittisissä vaiheissa. (Hakkarainen ym. 2001, 160-161.) Oppimisen oikea-aikainen tukeminen (scaffolding) voi sisäistyä osaksi oppijan omaa toimintaa ja johtaa tiedon kehittelemiseen ja uusiin ajatuksiin (Hakkarainen ym 2001, 161; Leinonen, 2007).

Verkostopohjaisissa oppimisympäristöissä **kirjoittaminen** on keskeisessä asemassa. Kirjoittaminen on merkittävin ajattelemisen väline. Kirjoittaminen edellyttää lähtökohtana olevien ajatusten tarkentamista, kehittelyä ja pakottaa yksilön tekemään johtopäätöksiä ja kehittelemään niitä pidemmälle. Asioiden ulkoistaminen eli kirjoittaminen vaatii oppijaa tarkentamaan käsitystensä välisiä yhteyksiä ja sitä kautta yhdistelemään eri näkökulmista hankittua tietoa. Kirjoittamalla oppii. (Hakkarainen ym. 2001, 162.)

On tärkeää, että **tietoa esitetään** verkostopohjaisissa oppimisympäristöissä **useissa eri muodoissa** (kuvallisesti ja käsitteellisesti), sillä se tukee ilmiön sisäisten suhteiden tiedostamista ja käsitteellisen ymmärryksen syvenemistä. Mallintaminen ja simulointi mahdollistavat kohteen kontrolloidun manipuloimisen ja auttavat niiden ymmärtämistä. (Hakkarainen ym. 2001, 162.)

Parityöskentelyssä toisen **palute** toimii synnytettyjen ideoiden testaamisen välineenä. Omien käsitysten tarkastelu toisten näkökulmista on älykkäälle toiminnalle ja uusien ideoiden syntymiselle elinehto. (Hakkarainen ym. 2001, 163.)

Verkostopohjaiset oppimisympäristöt on suunniteltu toimimaan yhteisöllisesti niin, että useat ihmiset jakavat tietoon, suunnitelmiin ja tavoitteisiin liittyviä ajattelu- ja toimintamalleja saavuttaakseen asettamansa päämäärän. Oppijoiden keskuudessa vallitsee jaettu asiantuntijuus – jokainen heistä tuntee jotain asiaa enemmän kuin toiset. Oppijoiden tiedoissa ja kiinnostuksenkohteissa olevat erot auttavat ryhmää saavuttamaan parempia tuloksia. On voitu osoittaa, että erilainen mutta osittain yhteneväinen asiantuntijuus on tehokas yhdistelmä ryhmän tuloksia tarkasteltaessa; eri tietotasoisten henkilöiden muodostamista ryhmistä syntyvät uudet ideat. Oppijaryhmien välillä on myös yhteistoimintaa - ryhmät oppivat toinen toisiltaan -> **vastavuoroinen opettaminen**. Asiantuntijuutta jakamalla, eli lainaamalla asiantuntijaryhmästä jäsen jokaiseen muuhun ryhmään mahdollistetaan korkeatasoisimman aihetta käsittelevän asiantuntijuuden jakautuminen kaikkiin ryhmiin. ( Hakkarainen ym.2001, 163-165.)

Teknologiatuettujen oppimisympäristöjen tuleminen osaksi koulun ja erilaisten oppijoiden käytänteitä tuo mukanaan monia mahdollisuuksia. Koululle ja oppijoille avautuu tilaisuus saada ja rakentaa tietoa yhteisöllisesti hyödyntäen myös koulun ulkopuolisia tahoja. Oppijalle annetaan mahdollisuus sellaiseen tiedon käsittelemiseen, joka voi johtaa **ymmärtävään oppimiseen.** Ymmärtävälle oppimiselle tärkeintä ovat ongelmakeskeiset lähestymistavat, tutkiva työskentely, sosiaalinen vuorovaikutus ja yhteisöllinen tiedonrakentaminen (Leinonen, 2007).


 * Miten omaa ymmärtävää oppimistamme voisi tukea?**

-      Tärkeitä asioita ovat rakentava palaute, positiivinen ilmapiiri oppimiselle ja yhteisöllinen ymmmärrys. Motivaatio ja sitoutuminen tulevat automaattisesti edessä häämöttävän tavoitteen myötä.

Lähteet:

Leinonen, P. (2007) Luento:”Teknologiatuettujen oppimisympäristöjen oppimisteoreettisia perusteita"

Saariluoma, P., Kamppinen, M., Hautamäki, A.(toim.) (2001) Moderni kognitiotiede. Luku 6. Oppimisympäristöjen kognitiivinen tutkimus.